- Ai spus că nu pot ? - Așteaptă puțin.
De ce ? Ce am făcut până acum ? Am așteptat destul.
- Nu vreau să fiu o rață. - De ce ?
- Rațele sunt cam prostuțe. - Cum așa ? Până acum ți-a plăcut.
Acum ce-ai vrea să fii ?
- Vreau să fiu o pisicuță. - Iar dacă eu nu vreau să fiu motan ?
- Atunci rămâi un rățoi. - Ai văzut un rățoi trăgându-i unei pisici ?
- Vezi cum ești ? - Cum sunt ?
Prin cuvintele tale faci să pară totul vulgar.
- Serios ? Vrei să fiu un motan ? - Da.
Poate un măgăruș ? Acum voi fi motan.
- Uite cum face motanul. - Da ?
Nu-mi arunca chiloții pe jos. Ridică-i !
Nu trebuie să-i arunci pe jos.
- Vrei un motan ? - Da, dar dacă motanul nu face treabă bună...
- Prietenii săi i-ar putea-o lua înainte. - Da ? Care prieteni ?
Acel Remus, Romulus... Nu-mi mai amintesc. Prietenul tău.
Cine ? De unde-l cunoști pe Remulus ?
A venit aici mai devreme.
- Ce a spus ? - Nimic, te căuta.
A spus că vrea să vorbească cu tine și că o se întoarcă.
Cred că i-am plăcut, mă privea cu insistență.
- Numai atât ? - Ce altceva ?
A spus că ți-a telefonat, dar nu te-a găsit nici el.
Nici eu nu pot să te găsesc, îl ții tot timpul închis.
Da, așa este. A mai spus altceva ?
Nu. Nimic. Părea un țigan.
- Sunteți prieteni buni ? - Așa și așa.
Am înțeles. Și prietenii tăi sunt puțin cam ciudați.
Nu e un prieten, e doar o cunoștință.
Te rog, Francesca, să nu mai vorbești cu el.
- Bine, gelosule. - Era singur ?
- Cred că da. - Ce înseamnă asta ?
- L-am găsit la o cafea cu mama. - Deci era singur.
Da. Ce e cu interogatoriul ăsta ?
- Sunt gelos pe tine, nu e voie ? - Încetează, gelosule !
Hai, vino aici.
Așteaptă puțin, trebuie să mă duc la baie.
- Ce ai ? Unde te duci ? - Dincolo.
- Ce se întâmplă ? - De ce ?
Ești supărat pe mine ?
- Da. - De ce ?
- Din cauza celor care vin la tine. - Cum ?
Da. Ai auzit bine.
- Glumești ? - Nu, nu.
Tu chiar crezi că eu sunt proastă ? De ce n-o spui ?
- De ce trebuie să ajungem în situația asta ? - Ce ?
Spune-mi că te-ai săturat de mine și nu vrei să mă mai vezi.
S-a întâmplat ceva, ți-am făcut ceva, de ce nu vorbești ?
Cum crezi că se simte o femeie ?
Știi cum m-am simțit când m-ai lăsat dincolo ?
Nu mă privi așa. Nici nu mai știu de când nu m-ai mai scos la cină.
Îmi amintesc. A fost pe 18 aprilie.
Dar numai că te-am invitat eu, era ziua mamei.
Ajunge, te rog ! Am avut probleme.
- Tu ai întotdeauna probleme. - Astea sunt foarte mari.
- Cât de mari ? - Sunt enorme, Francesca.
Pot să știu și eu care sunt aceste probleme enorme ?
Hai Mita, vorbește ! Care sunt ?
Mita, care sunt ? Ce s-a întâmplat ?
- Își bat joc de mine ? - Cine ?
- Cine ? Cei cu bani ? - Și ei ?
Care alții ?
- Un tip oarecare. - De cât ai nevoie ?
- Nu e vorba de asta. - Atunci ce ?
De ce nu vorbești ? Poate te-aș putea ajuta.
- Nu, nu poți. - Am 2.600 de euro să plec în Italia.
Dacă e, pot să-i cer tatei, nașului meu...
- Nici să nu te gândești. - De ce ? Îmi spui, de ce ?
- Nu înțelegi ? - Ce ?
Ce trebuie să înțeleg ? Nu mai plec.
De ce nu vrei să pleci ? Rezolvi ceva dacă rămâi aici ?
Ce trebuie să rezolv ? Ce ? Nici nu știu despre ce vorbim.
Mă înnebunești. Despre ce e vorba ? Ai omorât pe cineva ?
Trebuie să știu și eu ce naiba se întâmplă.
Dacă suntem un cuplu, am dreptul să știu și eu.
Vrei să vorbești ?
Am împrumutat bani și am cumpărat dreptul de succesiune asupra unui teren din București.
- Ce ai cumpărat ? - Un drept de succesiune.
Apoi am împrumutat alți bani ca să ung roțile la primărie.
- Alți bani ? - Alții, ca să grăbesc procedura.
Era un belgian interesat să cumpere terenul.
Numai că lucrurile au mers cam încet...
și trebuie să restitui banii...
- Cât ai împrumutat ? - Destul.
- Cât Mita, cât ? - Nu știu, vreo 6.000 euro, poate mai mult...
- Cum nu știi ? Cât ? - 6.000 de euro.
Te rog Francesca, cu lacrimile nu se rezolvă nimic.
În ce belea ai intrat... În ce belea, Mita...
Unde vrei să ajungi ? De ce ți-ai lăsat slujba de la Intercontinental ?
Credeam că fac o afacere cu persoane serioase.
Cu persoane serioase... ?
Crezi că vor mai aștepta dacă le dai niște bani ?
- De unde să iau ? - Îți dau eu.
Nici nu mă gândesc.
- Împrumut 6.000 de la nașul meu. - Să nu aud de asta.
Nici mie nu-mi face plăcere, ai o altă idee ?
Îi cer eu. Când rezolvi problema, îi dăm înapoi.
- S-a ars un bec. - Ce mă interesează ?
- Spune-i că-i dau eu înapoi. - Nu pot, altfel nu-mi împrumută.
Bine. Dar să nu folosești banii pentru Italia.
Crezi că mai am chef să plec când știu ce belele ai ?
Gândește-te că voi rezolva totul.
- Promiți că pleci ? - De ce spui asta, mai ai vreo surpriză ?
- Nu, nici o surpriză. - Atunci ce e ?
E ceva serios.
Mă duc să mă culc.
Totul e în regulă ? Vino.
Scuzați-mă că vă deranjez. A venit Francesca. Poate să intre ?
- Intrați ! - Bună ziua, nășicule !
Ce surpriză frumoasă !
- Ce mai face micuța mea ? - Bine, mulțumesc.
Încerc să bag în memorie numerele astea, dar nu reușesc.
Ce mai face Ana ? Nu i-am mai văzut pe-ai tăi de-o viață.
Toți sunt bine. Mă transfer în Italia.
Cel puțin pentru o perioadă.
Până la urmă, te-ai hotărât. Știam că era un vis al mamei tale.
Ea își făcea întotdeauna castele în aer...
- Știu. Luni plec. - Ce vei face acolo ?
Voi fi profesoară într-o școală pentru copii imigranților.
- E ceva nou de U.E. - Da ? Bravo.
- Voi câștiga bine. 2.500 pe lună. - Așa de mult ?
Da. E o slujbă serioasă.
Știam că fina mea o să-și realizeze visurile.
Întotdeauna am spus-o. Eu cum pot să te ajut ?
Aș avea nevoie de 1.000 de euro să mă aranjez când ajung acolo.
- În două luni ți-i înapoiez. - 1.000 de euro ?
- Chiar câștigi suma aceea ? - Da, 2.500 de euro.
Dacă vrei, pot să-ți las garanție televizorul și combina.
Cum să nu am încredere în tine ?! E prima dată când îmi ceri împrumut.
Spune-i Cristinei să vină imediat.
Dacă toți ar fi ca tine, Francesca...
Tatăl tău îmi datorează bani de doi ani, și nici nu-mi răspunde la telefon.
Dar mama ta e o doamnă, când am deschis aici m-a ajutat mult.
Întotdeauna între voi a fost ceva special.
- Cu cine ? Cu Ion ? - Cu mama.
Da, eram tineri. Vigoarea tinereții...
Francesca... Gândește-te că acum pot s-o fac mai des decât în tinerețe.
- Tu ești încă tânăr. - Fără pilula albastră.
Am citit că dacă iei trei...
mai mult de trei pe săptămână...
nu te mai ține pompa.
- Înseamnă că sunt periculoase. - E nevoie doar de un mic truc.
Când ai terminat gimnastica, trebuie să bei un ceai de verbină...
în care trebuie să pui 10, 15 picături de tinctură de achileea...
care ajută la culcare...
De ce îți povestesc toate astea, ești tânără, ai timp...
și nu ești nici bărbat, nu-i așa ?
Cristina... O cunoști pe Francesca, finuța mea, nu-i așa ?
Ne-am cunoscut când am făcut contractul pentru biserica aceea...
- Pentru mănăstirea vărului meu. - Stai jos.
De data asta nu sunt pentru biserică, sunt pentru ea.
- Ai văzut ce frumoasă s-a făcut ? - Era frumoasă și când am cunoscut-o.
- Ce sumă ? - 1.000 de euro pentru două luni.
- Și dobânda ? - O taxă decentă. Un 5%. Decent.
Îi vrei acum, sau te întorci mâine ?
- Luni plec. E posibil azi ? - Azi. Azi, Cristina. Azi.
O trimit la tine când terminăm de vorbit.
- Te aștept dincolo. - Mulțumesc, Cristina.
Acum, să facem joculețul nostru pentru ultima dată.
- Încă nu mi-am luat actele... - E o chestiune de două minute.
- Vrei să mă superi ? Taci. - Nu. Luni plec.
- Ai să mă superi. Vino ! - Bine.
Rămâi așa. Dă-te mai înapoi.
Liniște domnilor. Vă explic imediat misterul !
- Sunt pisicuțul cu pata pe burtică... - Pe năsuc.
Pe năsuc.
Dimineața fuge un șoricel repede, repede...
Sunt un leu...
- Sunt un leu sau cine sunt ? - Sunt un leu sau un motan... ?
De ce peștele roșu stă sub razele soarelui ?
Când în tigaie e mai bun, o știți și voi.
- Am terminat. - Rămâi aici.
Dacă e posibil, nu aștepta expirarea termenului.
- Ce înseamnă asta ? - Câte puțin pe lună...
Da, desigur.
Să nu întârzii cu plata, asta îl scoate din minți.
Știi că vrea să îl reclame la poliție pe tatăl tău ?
Pentru el sunt mulți bani, dar nu plătește de vreo doi ani.
Aveți toți banii ? Pot să am și eu o copie ?
Nu, nu îi am aici, dar mă duc să-i aduc imediat.
Copiile le lași aici. Dacă e vreo problemă, sunt aici.
Mă aștepți sau te duci la șeful ?
Pot să vă aștept jos ?
Nu, nu-mi place să dau banii pe stradă. Mă înțelegi.
Bine, aștept.
Unde ești acum ?
Da, îmi împrumută.
Ne vedem să ți-i dau ?
Ai vorbit cu aia ? Totul e în regulă ?
Ne vedem într-un sfert de oră la cinema Studio.
Bine. Ciao !
- Hai, mai repede. - Arată-mi cum funcționează.
Așteaptă. Trebuie să faci așa...
- Nu vă mai mișcați. - Grăbește-te.
O să iasă bine. Nu vă mai mișcați.
- În sfârșit... - Priviți !
Ce urâtă... Ești un fotograf dezastru.
- A ieșit așa de rău ? - Par o sperietoare.
- Fac eu alta. - Poate iese mai bine.
Te duci la familia aceea cu hainele de pe drum ?
Nu, mama. Mă schimb la autogară, la Milano.
- O să găsești un loc ? - Da, bineînțeles.
- Crezi că acolo este ca aici ? - Acolo este civilizație, respect...
- Asta sunt gata ? - Da, poți să le iei.
- Ce îți pui ? - Și aia ?
Nu, nu o iau.
Mă gândeam să-mi pun cămășuța de in...
și fusta galbenă cu despicătură în față.
Bătrânului o să-i vină rău când te-o vedea cu coafura asta.
Nu. Nu. Mai întâi mă duc unde locuiesc copii, neamurile...
Nu am înțeles prea bine.
Să-mi dai telefon dacă ai probleme cu proprietarii.
Cum o să mă descurc cu astea ?
Să vii să mă vezi Mita, o să-mi aduci aminte de fiica mea.
Bineînțeles, doamnă. Cu plăcere.
Să nu uiți că ai fost binecuvântată la mănăstirea Tismana.
- Călătorie plăcută, draga mea. - Ciao !
Să fii cuminte.
Îți dau telefon când ajung.
Intră în casa, mama. Să nu te răpească cineva !
Cu avionul era mai bine. Te-ai uitat la prețuri ?
M-am uitat, e același preț.
Nu te lasă să iei multe bagaje.
Pentru Milano ? Ionescu Francesca.
- Da, urcă. - Unde pun bagajele ?
- La cală, ușa e deschisă. - Am rezervare.
- Stefan Bădescu. - Bagă bagajele la cală.
- Când plecăm ? - În câteva minute.
Sunt puțini pasageri. Numai 20.
- E mai bine să pleci cu ăla. - Bine, schimbăm autocarul.
Plecăm cu cealaltă mașină, aici sunt puțini pasageri.
- Nu mai pleacă la Milano ? - Ba da. Schimbăm autocarul.
Vino, Francesca. Pleacă un alt autocar.
- Unde punem bagajele ? - Înăuntru. Ușa e deschisă.
- Merge la Milano ? - Bineînțeles.
Salut, Mita ! Ce ai, te-ai speriat ?
Nu, voiam să-ți telefonez.
De ce să-mi mai telefonezi ? Sunt aici.
- Serios, ți-aș fi telefonat. - Sunt sigur.
- Ce faci, nu mă îmbrățișezi ? - Desigur. Cum să nu ?!
Arată-mi !
- Haide. - Uite, Remulus.
Numai atât ? Mai multă căldură.
Hai, arată-mi.
Mai mult entuziasm.
- Bravo. Prietenii mei nu ți-au lipsit ? - Doar ce ne-am văzut.
Hai, îmbrățișează-i și pe ei !
- Mai întâi Codrin. - Salut !
Vino să te strâng în brațe.
Arată-i lu' șefu cât mă iubești. Așa-i arăți că ții la mine.
Și pe domnul Freza. Sunt prietenii tăi, nu ?
Salut. Mă bucur să te văd !
Și pe Fane. Și el e prietenul nostru.
Ce mai faci ?
Nu ai nimic de făcut prin spate ? Dispari de aici.
Să ții ochii închiși. Trebuie să rezolv o problemă cu mașina.
- Acum mașina e a noastră. - Ce vrei să spui ?
O ia Codrin, tu vii cu mine, trebuie să vorbim.
Să o rezolvăm altfel, am ceva de făcut...
Mă întorc imediat, durează numai câteva minute.
Ce tot spui ? Maică-ta e pe moarte ?
- Îți jur. - Îți bați joc de mine ?
Nu, Remulus. Știi doar că te respect.
Pe dracu ! Codrin, ia mașina și vino cu ea în spatele nostru.
Unde sunt cheile ? Hai, scoate-le.
Ești surd ? Ți-am spus să scoți cheile.
- Dă-mi cheile ! - Sunt acolo.
- Scoate-le ! - Privește !
- Faci pe șmecherul... - Să plecăm, Fane.
- Nu le văd. Unde sunt ? - Sunt in contact.
- Lasă-le. Urcă ! - Remulus, unde duc mașina ?
- Bagă-l înăuntru, Freza. - Unde duc mașina, șefu' ?
Remulus, unde duc mașina ?
Fiul meu a terminat chimie aplicată la București.
Spunea că în România nu are nici un viitor.
Și a așa a plecat cu nevastă-sa. O târfă proastă.
Ea l-a convins să meargă să lucreze în Italia.
Spunea că pentru el era ca o rampă de lansare.
O adevărată idioțenie.
Sunt sclavi, sunt servitori.
Nu îi permit nici măcar să fumeze.
L-am rugat, l-am implorat să nu se ducă.
Un băiat frumos, inteligent, a plecat după tâmpita aia.
După cine ?
După târfa de nevastă-sa. Acum știe cu cine s-a însurat.
De ce, ce a făcut ?
Și-a tras-o cu proprietarul.
Soția proprietarului, italiancă, a fost geloasă.
- Știi cum e... ! - Da.
Au spus poliției că le-au furat lucruri...
Auzi ! Băiatul meu ! În viața lui nu a mai furat un ac.
Pentru nevastă-sa nu bag mâna în foc, dar pentru el...
Acum în Italia te arestează numai pentru că ești român.
Imaginează-ți dacă te reclamă proprietarul unde lucrezi.
Italianca a scornit că fiul meu a amenințat-o.
Și nu numai asta, că a încercat s-o violeze.
Poate a fost invers.
Nici nu-ți imaginezi ce băiat frumos e fiul meu.
- Crezi că stau după tine ? - Ți-am cerut doar câteva zile.
- Nu mușc. Nu sunt un prost. - Știu.
Uite cum facem ! Mergem acasă la femeia ta.
- Nu e nimeni acolo. - Taci când vorbesc. Prostule !
Mergem la femeia ta, o ducem într-un loc frumos...
iar când îmi dai banii, ți-o aduc înapoi. Ai înțeles ?
Francesca a plecat în Spania. A plecat ieri.
Ce nostim ești. Trebuie să te cred ?
Femeia ta ți-a spus că m-a invitat la ea, în apartamentul ei ?
- Da ? - Da.
Mi-a spus că tu nu valorezi nimic.
Ți-a spus că i-am tras-o ?
Ce i-a plăcut... ! Ce târfă !
S-a răzbunat pe tine, fraiere.
Când îți telefonează, tu nu îi răspunzi...
S-a gândit că o trădezi.
Da. Te sun mai târziu.
Acum am treabă, nu mă mai bate la cap.
Crezi că nu i-am tras-o ?
Dacă îți spun că la început trebuie s-o iei ușor, că o doare...
ce îmi răspunzi ?
S-a udat toată când i-am băgat limba-n ureche.
Ce trebuia să fac ? Dacă nu-mi dai ce-i al meu...
Remulus își ia singur.
Nu vreau să vă intre în cap, ție și celorlalți proști ca tine...
Ce-i al meu, e al meu !
Coboară !
Pot să știu ce s-a întâmplat ? Mai durează mult ?
Încă puțin. Rezolvăm.
Cere un alt autocar la agenție, nu putem să stăm aici.
Ce vină are agenția dacă s-a stricat motorul ?
- Noi ce facem ? - Facem tot ce putem.
- Faceți autostopul. - Nu ne răspundeți ?
- Ai citit ce scrie pe bilet ? - Agenția nu ne-a dat nici un bilet.
Dacă citeai, vedeai că agenția nu răspunde de pagube.
Aici e senin, timpul e bun.
- Acum știu ce se întâmplă. - Să sperăm că reușim...
Dacă nu repară defecțiunea, trebuie să ne întoarcem să schimbăm autocarul.
Îți telefonez eu dacă sunt noutăți.
Bine. Ciao !
Pune o mână pe umăr. Fă-o și taci !
Așa vor vedea că suntem prieteni.
De ce ai luat mâna ? Pune-o înapoi.
Pe aici.
Ce nasol cu scările astea...
Te rog, Remulus ! Hai să plecăm.
- Hai, deschide. - Nu e nimeni acasă.
Termină ! Scoate cheile sau îți sparg căpățâna.
- Nu am venit să ne jucăm. - Jur că nu am cheile.
- Nu se deschide. - Sparge iala.
- Remulus... - Hei !
Nu te mai agita, prostule. Îți sparg căpățâna.
- Te rog, să rezolvăm altfel. - Nu te mai agita.
Ce vreți să faceți ? Vă rog ! Remulus...
- Intră înăuntru. - Lăsați-mă să plec.
- Te rog, Remulus. - Liniștește-te. Ia loc !
- Putem să rezolvăm altfel. - Să așteptăm să vină acasă femeia ta...
- O să ne plătească ea. - Ce vrei să spui ?
Liniștește-te !
Mai întâi o să povestească tot ce-am făcut aici. Te bucuri ?
- Cine e ăla, Mario ? - Cine ?
- Ăla e Mario ? - Cine e Mario ?
Să nu te superi pe ea când se întoarce.
Las-o în pace !
Nu mă forța șefu', nu-mi place, nu e blond cu ochi albaștri.
- Mie-mi plac blonzii. - Încetați, băieți.
Nu mai face din astea, e prietenul tău.
Pot să mă duc să iau ceva de băut ?
Bineînțeles, Mita. Vin și eu, nu vrei să-mi oferi ceva ?
Nu suntem prieteni ?
O așteptăm pe femeia ta și o să ne distrăm puțin.
- Francesca a plecat în Spania. - La dracu cu tine și Spania ta.
Alo ! Suntem în munți.
Aici nu prea am semnal. Îți telefonez mai târziu.
Ce ?
Cum, la spital ? Care spital ? Ce s-a întâmplat ?
Cu mașina ? E grav ?
Cum ai aflat ? Bine, sun imediat.
Zana, trebuie să îți cer o favoare.
Mita a avut un accident, e la spital.
Nu, nu știu nimic.
Mergi acolo și vezi ce s-a întâmplat, nu pot să o găsesc pe mama.
El are telefonul închis.
Sună-mă când ajungi. Mulțumesc, Zana.
Telefonul dvs are semnal ?
- Da, am numai o linie. - Pot să dau un telefon ? Vă plătesc.
Anca, nu pot s-o găsesc pe mama.
Poți să te duci tu acasă... ?
Da, da, da...
Te rog, Anca. Sună-mă când ajungi acolo.
Ciao !
- Veniți, doamna Ana. - Ce s-a întâmplat ?
De ce nu-mi răspundeai, mama ?
Ce ?
Vreau să cobor. Nu pot să meg mai departe.
Mă puteți lăsa la o gară sau autogară ?
Nu are importanță, vreau să cobor.
Bine. Vă anunț eu când ajungem.
Nu pot să vă dau banii pe bilet, dispoziția agenției.
Mă întorc la locul meu.
E acolo.
Nu vă faceți griji. Vă anunț eu.
- Asta ? - Da.
- Mai aveți alte bagaje ? - Nu, nu. Mulțumesc.
- La revedere. - Spuneți : călătorie plăcută !
Mai avem o grămadă de drum. Urcă !
Cine știe când ajungem...
Traducerea: Cristiano Ferocci BlackSeaTeam@gmail.com